OECD >Multilingual Summaries

Health at a Glance: Europe 2012

Summary in Slovak

Zhrnutie v slovenčine

ZHRNUTIE

Európske krajiny v uplynulých desaťročiach dosiahli veľký pokrok, pokiaľ ide o zdravie obyvateľov. Stredná dĺžka života pri narodení sa v členských štátoch Európskej únie (EÚ) od roku 1980 zvýšila o viac ako šesť rokov a v roku 2010 dosahovala 79 rokov, pričom sa výrazne znížila predčasná mortalita. Viac ako tri štvrtiny tohto veku možno podľa predpokladov prežiť bez obmedzenia činnosti. Zvýšenie strednej dĺžky života sa dá vysvetliť zlepšovaním životných a pracovných podmienok a niektorých typov správania súvisiacich so zdravím, ale veľké uznanie si zaslúži aj lepší prístup k zdravotnej starostlivosti a kvalita starostlivosti, ako vidieť napríklad na prudkom poklese úmrtnosti po infarkte alebo mozgovej príhode.

Zlepšenie zdravia v mnohých prípadoch prináša značné finančné náklady. Výdavky na zdravotníctvo v európskych krajinách rástli až do roku 2009 rýchlejším tempom ako zvyšok ekonomiky a sektor zdravotníctva absorboval čoraz väčší podiel na hrubom domácom produkte (HDP). Po vypuknutí finančnej a hospodárskej krízy v roku 2008 mnoho európskych krajín znížilo výdavky na zdravotníctvo v rámci širšieho úsilia o zvládnutie veľkých rozpočtových deficitov a zvyšujúceho sa pomeru dlhu k HDP. Hoci tieto škrty boli nevyhnutné, niektoré opatrenia môžu mať vplyv na základné ciele zdravotníckych systémov. Neustále monitorovanie údajov a ukazovateľov o zdraví a zdravotníckych systémoch je preto dôležité – poskytuje údaje o možnom krátkodobom aj dlhodobejšom vplyve meniacej sa hospodárskej situácie a politík v oblasti zdravia na prístup k zdravotnej starostlivosti, jej kvalitu a výsledky.

V tomto druhom vydaní publikácie "Zdravotníctvo v skratke: Európa" sú predstavené najnovšie komparatívne údaje vybraných ukazovateľov zdravia a systémov zdravotníctva v 35 európskych krajinách – v 27 členských štátoch Európskej únie, piatich kandidátskych krajinách a troch krajinách organizácie EZVO do roku 2010. Výber ukazovateľov sa zakladá na zozname zdravotných ukazovateľov Európskeho spoločenstva (ECHI), ktorý vypracovala Európska komisia ako návod na vypracúvanie zdravotných štatistík a ich oznamovanie. Publikácia poskytuje aj podrobné údaje o výdavkoch na zdravotníctvo a trendoch financovania na základe výsledkov z ročného spoločného dotazníka o zdravotných účtoch z organizácií OECD, Eurostat a WHO. Zároveň obsahuje novú kapitolu o kvalite zdravotnej starostlivosti, ktorá sa venuje pokroku dosiahnutému v rámci projektu OECD pod názvom Ukazovatele kvality zdravotnej starostlivosti. Predstavené údaje pochádzajú predovšetkým z oficiálnych vnútroštátnych štatistík, ktoré jednotlivo alebo spoločne zhromaždili OECD, Eurostat alebo WHO – Európa, ako aj z prieskumov vykonávaných vo viacerých krajinách, napríklad z Health Behaviour in School‑Aged Children (HBSC, štúdia o správaní školopovinných detí v oblasti zdravia).

Publikácia "Zdravotníctvo v skratke: Európa 2012" predstavuje trendy v priebehu času a odlišnosti v jednotlivých európskych krajinách v rámci piatich hlavných tém: 1) zdravotný stav obyvateľstva, 2) rizikové faktory pre zdravie, 3) zdroje a činnosti systémov zdravotnej starostlivosti, 4) kvalita starostlivosti pri chronických a akútnych stavoch a 5) výdavky na zdravotníctvo a zdroje financovania. Ponúka určité vysvetlenie týchto odlišností a kontext pre ďalší výskum a analýzy s cieľom lepšie porozumieť príčinám, ktoré vedú k týmto odlišnostiam, a vyvíjať politické možnosti na zmenšenie rozdielov oproti krajinám, ktoré dosahujú lepšie výsledky. Mnoho ukazovateľov z jednotlivých krajín je členených podľa pohlavia a veku a niektoré zahŕňajú aj ďalšie rozdelenie podľa príjmovej alebo vzdelanostnej úrovne. Z týchto ukazovateľov vyplýva, že v rámci jednej krajiny, pokiaľ ide o vnútroštátne regióny, socio‑ekonomické skupiny alebo etnické/rasové skupiny, môže byť toľko rozdielov ako medzi krajinami.

Zdravotný stav sa v európskych krajinách výrazne zlepšil, hoci pretrvávajú veľké rozdiely

V priebehu rokov 1980 až 2010 sa v členských štátoch EÚ zvýšila stredná dĺžka života pri narodení o viac ako 6 rokov. Stredná dĺžka života pri narodení počas trojročného obdobia 2008 – 2010 bola v EÚ v priemere 75,3 roka u mužov a 81,7 roka u žien. Francúzsko malo najvyššiu strednú dĺžku života u žien (85,0 roka) a Švédsko u mužov (79,4 roka). Stredná dĺžka života u žien bola v EÚ najnižšia v Bulharsku a Rumunsku (77,3 roka) a u mužov v Litve (67,3 roka). Rozdiel medzi členskými štátmi EÚ s najvyššou a najnižšou strednou dĺžkou života pri narodení je u žien približne 8 rokov a u mužov 12 rokov (obr. 1.1.1).

V období 2008 – 2010 sa stredná dĺžka života v zdraví (healthy life years, HLY), definovaná ako počet rokov bez obmedzenia činnosti, pohybovala v Európskej únii na priemernej úrovni 62,2 roka u žien a 61,0 roka u mužov. Rodový rozdiel je oveľa menší ako v prípade strednej dĺžky života, čo svedčí o tom, že ženy strávia väčší podiel svojho života s určitými obmedzeniami činnosti. Stredná dĺžka života v zdraví pri narodení bola v rokoch 2008 – 2010 najvyššia na Malte pre ženy a vo Švédsku pre mužov a najnižšia v Slovenskej republike pre mužov, ako aj pre ženy (obr. 1.1.1).

Stredná dĺžka života vo veku 65 rokov sa v európskych krajinách tiež podstatne zvýšila, v období 2008 – 2010 dosiahla v Európskej únii priemernú úroveň 16,5 roka u mužov a 20,1 roka u žien. Pokiaľ ide o strednú dĺžku života pri narodení, Francúzsko malo najvyššiu strednú dĺžku života vo veku 65 rokov u žien (23,2 roka), ale aj u mužov (18,7 roka). Stredná dĺžka života vo veku 65 rokov bola v Európskej únii najnižšia u žien v Bulharsku (16,9 roka) a u mužov v Lotyšsku (13,2 roka) (obr. 1.2.1).

Veľké rozdiely v strednej dĺžke života pretrvávajú medzi rôznymi socio‑ekonomickými skupinami. U mužov aj u žien platí, že osoby s vyšším vzdelaním sa pravdepodobne dožijú vyššieho veku, napríklad v Českej republike sa 65‑roční vysokoškolsky vzdelaní muži podľa predpokladov dožijú o sedem rokov viac ako muži rovnakého veku s nižším vzdelaním (obr. 1.2.3).

Je zložité odhadnúť relatívny prínos početných nemedicínskych a medicínskych faktorov, ktoré by mohli ovplyvniť rozdiely v strednej dĺžke života v jednotlivých krajinách. Vyšší národný dôchodok sa vo všeobecnosti spája s vyššou strednou dĺžkou (zdravého) života, hoci tento vzťah je menej výrazný pri najvyšších úrovniach národného dôchodku, čo naznačuje „klesajúcu návratnosť“ (obr. 1.1.2).

Čoraz rozšírenejšie sú chronické ochorenia, ako napríklad cukrovka, astma a demencia, čo je výsledkom lepšej diagnostiky alebo vyššieho počtu základných ochorení. V roku 2011 malo v Európskej únii cukrovku viac ako 6 % ľudí vo veku 20 až 79 rokov, teda 30 miliónov ľudí (obr. 1.14.1). Prioritou zdravotnej politiky mnohých členských štátov EÚ sa stala lepšia liečba chronických ochorení.

Rizikové faktory pre zdravie sa menia

Väčšina európskych krajín znižuje spotrebu tabaku prostredníctvom verejných informačných kampaní, zákazov reklamy a vyššieho zdanenia. Podiel dospelých, ktorí fajčia denne, predstavuje menej ako 15 % vo Švédsku a na Islande, pričom v roku 1980 to bolo viac ako 30 %. Na druhom konci rebríčka je Grécko, kde denne fajčí viac ako 30 % dospelých. Miera fajčenia je aj naďalej vysoká v Bulharsku, Írsku a Lotyšsku (obr. 2.5.1).

V mnohých európskych krajinách sa znižuje aj spotreba alkoholu. Kontrola reklamy, obmedzenia predaja a zdanenie sa osvedčili ako účinné opatrenia. V krajinách, ktoré tradične vyrábajú víno, ako napríklad Francúzsko, Taliansko a Španielsko, už od roku 1980 výrazne klesá spotreba na obyvateľa. Spotreba alkoholu na dospelého výrazne vzrástla v rade krajín vrátane Cypru, Fínska a Írska (obr. 2.6.1).

V Európskej únii má v súčasnosti 52 % dospelej populácie nadváhu a 17 % z nich je obéznych. Na úrovni jednotlivých krajín je výskyt nadváhy a obezity vyšší ako 50 % v 18 z 27 členských štátov EÚ. Tieto miery sú oveľa nižšie vo Francúzsku, Taliansku a vo Švajčiarsku, hoci aj tam sa zvyšujú. Výskyt obezity – ktorá predstavuje väčšie zdravotné riziká ako nadváha – je v rozmedzí od 8 % v Rumunsku a Švajčiarsku až po viac ako 25 % v Maďarsku a v Spojenom kráľovstve (obr. 2.7.1). Miera obezity sa v mnohých európskych krajinách od roku 1990 zdvojnásobila (obr. 2.7.2). Narastajúca obezita postihuje všetky skupiny obyvateľstva v rôznej miere. Obezita je častejšia v znevýhodnených sociálnych skupinách, a to najmä u žien.

Počet lekárov a sestier na obyvateľa je vo väčšine krajín vyšší než kedykoľvek predtým, ale existujú obavy zo súčasného alebo budúceho nedostatku

Zabezpečenie riadneho prístupu k zdravotnej starostlivosti predstavuje základný cieľ politiky vo všetkých členských štátoch EÚ. To si okrem iného vyžaduje primeraný počet poskytovateľov zdravotnej starostlivosti na správnom mieste, aby mohli reagovať na potreby obyvateľstva. V mnohých európskych krajinách vzbudzuje obavy nedostatok lekárov a zdravotných sestier, hoci nedávne škrty vo financovaní zdravotníctva z verejných zdrojov môžu v niektorých krajinách aspoň prechodne viesť k zníženiu dopytu.

Od roku 2000 sa počet lekárov na jedného obyvateľa zvýšil takmer vo všetkých členských štátoch EÚ. V celej Európskej únii sa počet lekárov zvýšil priemerne z úrovne 2,9 na 1 000 obyvateľov v roku 2000 na 3,4 v roku 2010. Tento nárast bol obzvlášť rýchly v Grécku a v Spojenom kráľovstve (obr. 3.1.1).

Takmer vo všetkých krajinách sa pomer medzi praktickými lekármi a špecialistami zmenil v prospech špecialistov (obr. 3.1.2). Možno to vysvetliť nižším záujmom o tradičnú prax „rodinného lekára“ v kombinácii s rastúcimi rozdielmi v odmeňovaní praktických lekárov a špecialistov. Pomalý nárast alebo znižovanie počtu praktických lekárov vzbudzuje v mnohých krajinách obavy, pokiaľ ide o prístup k primárnej starostlivosti pre určité skupiny obyvateľstva.

Existujú aj obavy z možného nedostatku zdravotných sestier, čo sa v budúcnosti môže ešte zintenzívniť, pretože neustále narastá dopyt po zdravotných sestrách a starnutie silných populačných ročníkov urýchli vlnu odchodu zdravotných sestier do dôchodku. Počet zdravotných sestier na jedného obyvateľa sa v poslednom desaťročí zvýšil takmer v každom členskom štáte EÚ (obr. 3.3.1). Tento nárast bol osobitne vysoký v Dánsku, vo Francúzsku, v Portugalsku a Španielsku. V posledných rokoch však došlo k zníženiu počtu zdravotných sestier zamestnaných v niektorých krajinách, ktoré najviac postihla hospodárska kríza. V Estónsku sa počet zdravotných sestier zvyšoval do roku 2008, ale odvtedy sa znižuje z úrovne 6,4 na 1 000 obyvateľov v roku 2008 na 6,1 v roku 2010.

Kvalita starostlivosti sa vo väčšine európskych krajín zlepšila, hoci všetky krajiny majú priestor na zlepšenie, najmä pokiaľ ide o zamedzenie hospitalizácií osôb s chronickými ochoreniami

Vo všetkých sledovaných európskych krajinách došlo k pokroku v liečbe stavov ohrozujúcich život, napríklad infarktu, mozgovej príhody a rakoviny. V období 2000 až 2009 klesla úmrtnosť po hospitalizácii v prípade srdcového infarktu (akútny infarkt myokardu) takmer o 50 % (obr. 4.3.3) a v prípade mozgovej príhody o viac ako 20 % (obr. 4.4.3). V tomto zlepšení sa prejavuje lepšia starostlivosť v akútnych prípadoch a lepší prístup k oddeleniam špecializovaným na liečbu mozgových príhod v krajinách ako Dánsko a Švédsko.

Vo väčšine krajín sa zlepšuje aj miera prežitia pri rôznych typoch rakoviny, čo svedčí o skoršej detekcii a väčšej účinnosti liečby (obr. 4.7.2 a 4.8.2). Kým miera prežitia pri rakovine prsníka sa v Českej republike a Slovinsku pohybuje pod úrovňou 80 %, v období 1997 – 2002 a 2004 – 2009 sa zvýšila o viac ako 10 percentuálnych bodov. Tieto dve krajiny zaznamenali aj výrazné zlepšenie miery prežitia pri kolorektálnom karcinóme (obr. 4.9.2).

Monitorovanie kvality starostlivosti v sektore primárnej starostlivosti je komplikovanejšie, pretože väčšina krajín má menej údajov ako v prípade nemocničného sektora. Za ukazovateľ problémov s prístupom k primárnej starostlivosti alebo s kvalitou a kontinuitou starostlivosti sa často považuje miera nepotrebných hospitalizácií. Existuje všeobecná zhoda, že astma a cukrovka by sa mali vo veľkej miere liečiť formou vhodnej primárnej starostlivosti, aby nedošlo k novému prepuknutiu a nákladným hospitalizáciám. Kým hospitalizácie z dôvodu astmy sú v niektorých krajinách na nízkej úrovni, v iných krajinách, napríklad v Slovenskej republike, sú oveľa vyššie (obr. 4.1.1). Vo všetkých európskych krajinách je príliš vysoký počet hospitalizácií z dôvodu neliečenej cukrovky (obr. 4.2.1).

Rast výdavkov na zdravotníctvo sa v mnohých európskych krajinách spomalil alebo klesol

Rast výdavkov na zdravotníctvo na jedného obyvateľa sa v roku 2010 reálne spomalil alebo klesol v takmer všetkých európskych krajinách, čím sa zvrátil trend stabilného zvyšovania. Výdavky začali klesať už v roku 2009 v krajinách najviac postihnutých hospodárskou krízou (napr. v Estónsku a na Islande), po čom však v roku 2010 nasledovali výraznejšie škrty v reakcii na silnejšie rozpočtové tlaky a zvyšujúci sa pomer dlhu k HDP. V rokoch 2000 až 2009 sa v celej EÚ zvyšovali výdavky na zdravotníctvo na jedného obyvateľa v priemere o 4,6 % ročne v reálnych hodnotách, v roku 2010 potom došlo k poklesu o 0,6 % (obr. 5.2.2).

Zníženie verejných výdavkov na zdravotníctvo sa dosiahlo radom opatrení, napríklad formou zníženia miezd a/alebo zamestnanosti, zvýšením priamych platieb domácností za určité služby a lieky a zavedením prísnych rozpočtových obmedzení pre nemocnice. Lepšia efektívnosť sa zabezpečila aj spájaním nemocníc alebo urýchlením prechodu od ústavnej starostlivosti k ambulantnej liečbe a jednodňovej chirurgii.

V dôsledku negatívneho rastu výdavkov na zdravotníctvo v roku 2010 sa percentuálny podiel HDP v prípade zdravotníctva v mnohých členských štátoch EÚ stabilizovalo alebo mierne znížil. V roku 2010 členské štáty EÚ vynakladali v priemere 9,0 % (nevážených) svojho HDP na výdavky na zdravotníctvo (obr. 5.3.1), čo je výrazný nárast z úrovne 7,3 % v roku 2000, ale aj mierny pokles z vrcholu 9,2 % dosiahnutého v roku 2009.

V roku 2010 najvyšší podiel HDP v prípade zdravotníctva malo Holandsko (12 %), po ktorom nasledovalo Francúzsko a Nemecko (obe krajiny 11,6 %). Pokiaľ ide o výdavky na zdravotníctvo na jedného obyvateľa, najvyššie výdavky spomedzi členských štátov EÚ malo Holandsko (3 890 EUR), Luxembursko (3 607 EUR) a Dánsko (3 439 EUR). Nasledovali Rakúsko, Francúzsko a Nemecko, ktoré vynakladali viac ako 3 000 EUR na obyvateľa. Najnižšie výdavky v hodnote približne 700 EUR poskytovali Bulharsko a Rumunsko.

Verejný sektor predstavuje hlavný zdroj financovania zdravotnej starostlivosti vo všetkých európskych krajinách okrem Cypru (obr. 5.6.1). V roku 2010 sa v členských štátoch EÚ financovali z verejných zdrojov v priemere temer tri štvrtiny (73 %) všetkých výdavkov na zdravotníctvo. V Holandsku, severských krajinách (okrem Fínska), Luxembursku, Českej republike, Spojenom kráľovstve a Rumunsku predstavovalo verejné financovanie viac ako 80 %. Tento podiel bol najnižší na Cypre (43 %) a v Bulharsku, Grécku a Lotyšsku (55 – 60 %).

Hospodárska kríza v niektorých krajinách ovplyvnila kombináciu verejného a súkromného financovania zdravotníctva. Obmedzilo sa verejné financovanie niektorých druhov tovarov a služieb, často v spojitosti so zvýšením podielu priamych platieb domácností. V Írsku sa podiel verejného financovania výdavkov na zdravotníctvo znížil v období 2008 – 2010 takmer o 6 percentuálnych bodov a v súčasnosti predstavuje 70 %, pričom sa zvýšil podiel platieb hradených domácnosťami. Výrazný pokles sa zaznamenal aj v Bulharsku a Slovenskej republike.

Hlavným zdrojom financovania výdavkov na zdravotníctvo sú okrem verejného financovania vo väčšine krajín priame platby. Financovanie zo súkromného zdravotného poistenia zohráva významnú úlohu iba v niekoľkých krajinách. V roku 2010 bol podiel priamych platieb najvyšší na Cypre (49 %), v Bulharsku (43 %) a Grécku (38 %). Najnižší bol v Holandsku (6 %), Francúzsku (7 %) a Spojenom kráľovstve (9 %). Tento podiel sa v poslednom desaťročí zvýšil približne v polovici členských štátov EÚ, najmarkantnejšie v Bulharsku, na Cypre, na Malte a v Slovenskej republike (obr. 5.6.3).

Hospodárska kríza a rastúce rozpočtové obmedzenia vyvolali v mnohých európskych krajinách ďalšie tlaky na zdravotné systémy. Niektoré krajiny, ktoré kríza najviac zasiahla, prijali rad opatrení na zníženie verejných výdavkov na zdravotníctvo. Bude dôležité pozorne sledovať v európskych krajinách krátkodobý a dlhodobejší vplyv týchto opatrení na základné ciele zdravotných systémov, ktorými sa má zabezpečiť riadny prístup k starostlivosti a jej kvalita.

Summary of
OECD (2012), Health at a Glance: Europe 2012, OECD Publishing.
http://dx/doi.org/10.1787/9789264183896-en

This translation was undertaken by the European Commission.

Multilingual summaries are translated excerpts of OECD publications originally published in English and in French.

They are available free of charge on the OECD Online Bookshop www.oecd.org/bookshop

For more information, contact the OECD Rights and Translation unit,

Public Affairs and Communications Directorate at: rights@oecd.org or by fax: +33 (0)1 45 24 99 30.

OECD Rights and Translation unit (PAC)
2 rue André-Pascal, 75116
Paris, France

Visit our website www.oecd.org/rights