OECD >Multilingual Summaries

Health at a Glance: Europe 2012

Summary in Danish

Sammendrag på dansk

SAMMENDRAG

De europæiske lande har i de seneste årtier opnået betydelige resultater på folkesundhedsområdet. Den forventede levetid ved fødslen i EU‑landene er steget med mere end seks år siden 1980 og nåede op på 79 år i 2010, hvorimod tallene for for tidlig død omvendt er faldet drastisk. Det forventes, at mere end tre fjerdedele af disse leveår kan leves uden aktivitetsbegrænsning. Stigningen i den forventede levetid kan forklares ved forbedrede leve‑ og arbejdsvilkår og ændret sundhedsadfærd, men bedre adgang til pleje og den forbedrede kvalitet har også en stor del af æren, hvilket bl.a. den drastisk faldende dødelighed ved hjerteanfald eller slagtilfælde vidner om.

Mange sundhedsforbedringer er opnået med betydelige økonomiske omkostninger. Frem til 2009 steg sundhedsudgifterne i de europæiske lande hurtigere end resten af økonomien, og sundhedssektoren lagde beslag på en stigende andel af bruttonationalproduktet (BNP). Da den finansielle og økonomiske krise satte ind i 2008, reducerede mange europæiske lande sundhedsudgifterne som led i deres bredere bestræbelser på at kontrollere de store budgetunderskud og den stigende gæld i forhold til BNP. Selv om disse nedskæringer måske var uundgåelige, kan nogle foranstaltninger få en indvirkning på sundhedssystemernes grundlæggende målsætninger. Det er derfor vigtigt at foretage en løbende overvågning af data og indikatorer for sundhed og sundhedssystemer for at få belyst den potentielle kort‑ og langsigtede indvirkning af ændrede økonomiske vilkår og sundhedspolitikker vedrørende adgang til sundhedspleje, kvalitet og sundhedsmæssige resultater.

I denne anden udgave af "Fokus på helbredet: Europa" fremlægges de seneste sammenlignelige data om udvalgte indikatorer for sundhed og sundhedssystemer i 35 europæiske lande – de 27 EU‑medlemsstater, fem kandidatlande og tre EFTA‑lande – frem til 2010. Udvælgelsen af indikatorer er baseret på en kortliste over EU's sundhedsindikatorer (European Community Health Indicators (ECHI)), som er udviklet af Europa‑Kommissionen med det formål at styre udviklingen og rapporteringen af sundhedsstatistikker. Publikationen indeholder ligeledes detaljerede oplysninger om sundhedsudgifterne og deres finansiering med udgangspunkt i resultater fra OECD's, Eurostats og WHO's årlige fælles spørgeskema om sundhedskonti. Den omfatter ligeledes et nyt kapitel om kvaliteten i sundhedsplejen, hvor der redegøres for de fremskridt, der er gjort inden for rammerne af OECD's projekt om kvalitetsindikatorer for sundhedsydelser. De fremlagte data i denne publikation stammer primært fra officielle nationale statistikker, som er indsamlet af OECD, Eurostat eller WHO Europa alene eller i fællesskab, samt multilandeundersøgelser såsom HBSC‑undersøgelsen (Health Behaviour in School‑Aged Children).

I "Fokus på helbredet: Europa 2012" redegøres der for udviklingen over tid og for forskellene mellem de europæiske lande på fem generelle områder: 1) folkesundhedsstatus, 2) risikofaktorer for sundhed, 3) sundhedssystemernes ressourcer og aktiviteter, 4) sundhedsplejens kvalitet i forbindelse med behandling af kroniske og akutte sygdomme og 5) sundhedsudgifter og finansieringskilder. Publikationen indeholder i et vist omfang en forklaring på disse forskelle og er udgangspunkt for yderligere forskning og analyse med det formål at skabe en bedre forståelse af de underliggende årsager til disse forskelle og udvikling af politiske løsningsmodeller, som mindsker forskellene i forhold til de lande, der fremviser de bedste resultater. En lang række indikatorer er opdelt efter køn og alder i de enkelte lande, og flere er yderligere opdelt efter indkomst eller uddannelsesniveau. Disse indikatorer viser, at der kan være lige store afvigelser inden for et land som mellem lande ved en fordeling ud fra subnationale regioner, socioøkonomiske grupper eller etniske grupper/racer.

Sundhedsstatus er markant forbedret i EU‑landene, selv om der fortsat er store forskelle

Den forventede levetid ved fødslen i EU‑landene er steget med over seks år mellem 1980 og 2010. Den forventede gennemsnitlige levetid ved fødslen i hele EU var for den treårige periode 2008‑2010 på 75,3 år for mænd og 81,7 år for kvinder. Frankrig havde den højeste forventede levetid for kvinder (85,0 år), mens Sverige havde den højeste forventede levetid for mænd (79,4 år). Den forventede levetid ved fødslen i EU var lavest i Bulgarien og Rumænien for kvinder (77,3 år) og i Litauen for mænd (67,3 år). Forskellen mellem EU‑lande med den højeste og laveste forventede levetid ved fødslen er omkring otte år for kvinder og 12 år for mænd (figur 1.1.1).

I perioden 2008‑2010 var antallet af sunde leveår (Healthy Life Years, HLY) ved fødslen, defineret som antallet af leveår uden aktivitetsbegrænsninger, i gennemsnit for EU 62,2 år for kvinder og 61,0 år for mænd. Kønsskævheden er langt mindre end for den forventede levetid, hvilket afspejler det forhold, at en større del af kvinders liv tilbringes med visse aktivitetsbegrænsninger. Antallet af sunde leveår ved fødslen i perioden 2008‑2010 var højest i Malta for kvinder og i Sverige for mænd og kortest i Slovakiet for både kvinder og mænd (figur 1.1.1).

Den forventede levetid ved 65 år er også steget markant i de europæiske lande. Gennemsnittet i EU for perioden 2008‑2010 var 16,5 år for mænd og 20,1 år for kvinder. Med hensyn til den forventede levetid ved fødslen havde Frankrig den højeste forventede levetid ved 65 år for kvinder (23,2 år), men også for mænd (18,7 år). Den forventede levetid ved 65 år i EU var lavest i Bulgarien for kvinder (16,9 år) og Letland for mænd (13,2 år) (figur 1.2.1).

Der er fortsat store uligheder i forventet levetid mellem socioøkonomiske grupper. Højtuddannede mænd og kvinder har en højere forventet levetid. I Tjekkiet f.eks. kan en mand på 65 år med en høj uddannelse forvente at leve syv år længere end mænd på samme alder med et lavt uddannelsesniveau (figur 1.2.3).

Det er svært at vurdere, hvor meget de mange ikkemedicinske og medicinske faktorer, som kan have indflydelse på variationerne i det forventede antal leveår mellem de enkelte lande, bidrager relativt til denne udvikling. En højere nationalindkomst er generelt forbundet med et højere forventet antal (sunde) leveår, selv om forbindelsen er mindre tydelig ved de højeste nationalindkomstniveauer, hvilket tyder på, at der er en aftagende indvirkning (figur 1.1.2).

Kroniske sygdomme såsom diabetes, astma og demens bliver stadig mere udbredt på grund af en bedre diagnosticering eller flere underliggende sygdomme. Over 6 % af de 20‑79 årige i EU – eller 30 mio. mennesker – havde diabetes i 2011 (figur 1.14.1). En bedre forvaltning af kroniske sygdomme er blevet en sundhedspolitisk prioritet for mange EU‑medlemsstater.

Risikofaktorer for sundhed ændrer sig

De fleste europæiske lande har nedsat tobaksforbruget via oplysningskampagner, reklameforbud og forhøjede afgifter. Under 15 % af de voksne i Sverige og Island ryger dagligt, svarende til et fald fra over 30 % i 1980. I den anden ende af skalaen ligger Grækenland, hvor over 30 % af de voksne ryger dagligt. Rygefrekvensen er fortsat relativ høj i Bulgarien, Irland og Letland (figur 2.5.1).

Også alkoholforbruget er faldet i mange europæiske lande. Begrænsninger i markedsføring, salgsrestriktioner og beskatning har vist sig at være effektive foranstaltninger. De traditionelle vinproducerende lande som f.eks. Frankrig, Italien og Spanien har oplevet et betydeligt fald i forbruget pr. indbygger siden 1980. Alkoholforbruget pr. voksen er steget markant i en række lande, herunder Cypern, Finland og Irland (figur 2.6.1).

52 % af den voksne befolkning i EU lider nu af overvægt, hvoraf 17 % lider af fedme. På landeniveau er forekomsten af overvægt og fedme over 50 % i 18 af de 27 EU‑medlemsstater. Procentsatserne er langt lavere i Frankrig, Italien og Schweiz, selv om de også er stigende her. Forekomsten af fedme – der medfører større sundhedsrisici end overvægt – varierer fra 8 % i Rumænien og Schweiz til over 25 % i Ungarn og Det Forenede Kongerige (figur 2.7.1). Antallet af fedmetilfælde er fordoblet siden 1990 i mange europæiske lande (figur 2.7.2). Den stigende forekomst af fedme har berørt alle befolkningsgrupper i forskellig grad. Fedme er ofte mere udbredt blandt socialt ugunstigt stillede grupper, herunder navnlig kvinder.

Antallet af læger og sygeplejersker pr. indbygger er større end nogensinde før i de fleste lande, men den nuværende og fremtidige mangel vækker bekymring

Det er et grundlæggende politisk mål at sikre tilstrækkelig adgang til sundhedspleje i alle EU‑medlemsstaterne. Det er i denne forbindelse bl.a. en forudsætning, at der er det rette antal sundhedspersonale de rette steder, som kan imødegå befolkningens behov. Der hersker i mange europæiske lande bekymring over manglen på læger og sygeplejersker, selv om de nylige offentlige nedskæringer på sundhedsområdet i en række lande i hvert fald midlertidigt har begrænset efterspørgslen.

Siden 2000 er antallet af læger pr. indbygger steget i næsten alle EU‑medlemsstaterne. I gennemsnit steg antallet af læger i EU fra 2,9 pr. 1 000 indbyggere i 2000 til 3,4 i 2010. Stigningen var særlig hurtig i Grækenland og Det Forenede Kongerige (figur 3.1.1).

I næsten alle lande har balancen mellem praktiserende læger og speciallæger forrykket sig, således at der nu er flere speciallæger (figur 3.1.2). Dette kan forklares med det forhold, at det ikke længere er så attraktivt at være traditionel børne‑ og familielæge, samt med stigende lønforskelle mellem praktiserende læger og speciallæger. Den langsomme vækst eller nedgangen i antallet af praktiserende læger pr. indbygger vækker i mange lande bekymring over adgangen til primære sundhedstjenester for visse befolkningsgrupper.

Der hersker ligeledes bekymring over risikoen for mangel på sygeplejersker, og denne mangel kan meget vel blive større i fremtiden, da efterspørgslen efter sygeplejersker fortsat stiger, og da babyboom‑generationen bliver ældre, og mange sygeplejersker således snart når pensionsalderen. I de sidste 10 år er antallet af sygeplejersker pr. indbygger steget i næsten alle EU‑medlemsstater (figur 3.3.1). Stigningen var særlig markant i Danmark, Frankrig, Portugal og Spanien. I den seneste tid har der imidlertid været et fald i antallet af sygeplejersker i beskæftigelse i en række lande, som er blevet hårdest ramt af den økonomiske krise. I Estland steg antallet af sygeplejersker frem til 2008, men antallet er efterfølgende faldet fra 6,4 pr. 1 000 indbyggere i 2008 til 6,1 i 2010.

Sundhedsplejens kvalitet er blevet forbedret i de fleste europæiske lande, selv om alle lande kan gøre en større indsats, navnlig for at undgå hospitalsindlæggelse af kronisk syge

Der er sket fremskridt i behandlingen af livstruende sygdomme såsom hjerteanfald, slagtilfælde og kræft i alle de indberettende lande. Dødeligheden i forbindelse med hospitalsindlæggelse for hjerteanfald (akut myokardieinfarkt) er faldet med næsten 50 % mellem 2000 og 2009 (figur 4.3.3) og for slagtilfælde med over 20 % (figur 4.4.3). Disse forbedringer er resultatet af en bedre akutbehandling og øget adgang til særlige apopleksiafdelinger i lande som Danmark og Sverige.

Overlevelsesprocenten for forskelle kræftformer er også steget på grund af tidlig diagnosticering og en mere effektiv behandling (figur 4.7.2 og 4.8.2). Selv om overlevelsesprocenten for brystkræft fortsat er under 80 % i Tjekkiet og Slovenien, er den steget med over 10 procentpoint mellem 1997‑2002 og 2004‑2009. Overlevelsesprocenten for kolorektal kræft steg også kraftigt i disse to lande (figur 4.9.2).

Det er mere vanskeligt at overvåge kvaliteten af sundhedsplejen inden for den primære sundhedspleje, da der i de fleste lande er færre data end for hospitalssektoren. Unødvendige hospitalsindlæggelser anses ofte som en indikator for problemer med adgang til primær sundhedspleje eller sundhedsplejens kvalitet og kontinuitet. Der er bred enighed om, at astma og diabetes først og fremmest bør behandles behørigt inden for den primære sundhedspleje for at undgå eksacerbation og dyre hospitalsindlæggelser. Antallet af hospitalsindlæggelser for astma er lavt i visse lande, men er langt større i andre lande såsom Slovakiet (figur 4.1.1). I alle europæiske lande er der for mange hospitalsindlæggelser for ukontrolleret diabetes (figur 4.2.1).

Stigningen i sundhedsudgifterne er aftaget eller faldet i mange europæiske lande

Stigningen i sundhedsudgifterne pr. indbygger aftog eller faldt i faste priser i 2010 i næsten alle europæiske lande og vendte således en tendens med støtte stigninger. Udgifterne begyndte allerede at falde i 2009 i de lande, der blev hårdest ramt af den økonomiske krise (f.eks. Estland og Island), men der kom efterfølgende yderligere nedskæringer i 2010 som følge af det stigende pres på budgetterne og stigende gæld i forhold til BNP. Sundhedsudgifterne pr. indbygger i EU steg i gennemsnit med 4,6 % pr. år i faste priser mellem 2000 og 2009 og faldt efterfølgende med 0,6 % i 2010 (figur 5.2.2).

De offentlige nedskæringer på sundhedsområdet blev gennemført via en række forskellige foranstaltninger, herunder ved at sænke lønninger og/eller beskæftigelsesniveauet, øge husholdningernes direkte betalinger for visse ydelser og lægemidler og pålægge hospitaler stramme budgetbegrænsninger. Effektiviteten er ligeledes blevet øget ved at sammenlægge sygehuse eller fremskynde omlægningen fra hospitalsindlæggelse til ambulant behandling og ambulant kirurgi.

Som følge af den negative vækst i sundhedsudgifterne i 2010 har sundhedsudgifternes andel af BNP stabiliseret sig eller er faldet svagt i mange EU‑medlemsstater. I 2010 brugte EU‑medlemsstaterne i gennemsnit 9,0 % (uvægtet) af deres BNP på sundhedssektoren (figur 5.3.1), hvilket er en betydelig stigning fra 7,3 % i 2000, men et svagt fald i forhold til det højeste niveau på 9,2 % i 2009.

Nederlandene brugte den højeste andel af BNP på sundhed i 2010 (12 %) efterfulgt af Frankrig og Tyskland (begge 11,6 %). Nederlandene (3 890 EUR), Luxembourg (3 607 EUR) og Danmark (3 439 EUR) havde de største sundhedsudgifter pr. indbygger blandt EU‑medlemsstaterne, efterfulgt af Østrig, Frankrig og Tyskland med over 3 000 EUR pr. indbygger. Bulgarien og Rumænien brugte mindst, nemlig omkring 700 EUR.

Størstedelen af udgifterne på sundhedsområdet afholdes af offentlige midler i alle europæiske lande, med undtagelse af Cypern (figur 5.6.1). I gennemsnit blev næsten tre fjerdele (73 %) af samtlige sundhedsudgifter i 2010 finansieret af den offentlige sektor i EU‑medlemsstaterne. Den offentlige sektor tegnede sig for over 80 % af alle udgifter i Nederlandene, de nordiske lande (undtagen Finland), Luxembourg, Tjekkiet og Det Forenede Kongerige og Rumænien. Andelen var lavest i Cypern (43 %) og Bulgarien, Grækenland og Letland (55‑60 %).

Den økonomiske krise har ændret sammensætningen af den offentlige og private sundhedsfinansiering i en række lande. Der er blevet skåret i de offentlige udgifter til visse varer og tjenesteydelser, og husholdningernes andel af direkte betalinger er ofte samtidig blev forøget. I Irland faldt andelen af den offentlige finansiering af sundhedsudgifterne med næsten seks procentpoint mellem 2008 og 2010 og udgør nu 70 %, mens andelen af husholdningernes egenbetaling steg. Der har også været betydelige fald i Bulgarien og Slovakiet.

Næst efter offentlig finansiering er den største kilde til finansiering af sundhedsudgifterne i de fleste lande egenbetaling. Finansiering via privat sundhedsforsikring spiller kun en væsentlig rolle i få lande. I 2010 var andelen af egenfinansiering højest i Cypern (49 %), Bulgarien (43 %) og Grækenland (38 %). Den var lavest i Nederlandene (6 %), Frankrig (7 %) og Det Forenede Kongerige (9 %). Andelen er steget gennem de seneste 10 år i omkring halvdelen af EU‑medlemsstaterne, navnlig i Bulgarien, Cypern, Malta og Slovakiet (figur 5.6.3).

Den økonomiske krise og stigende budgetbegrænsninger har lagt yderligere pres på sundhedssystemerne i mange europæiske lande. En lang række af de lande, som er blevet hårdest ramt af krisen, har truffet en række foranstaltninger for at reducere de offentlige sundhedsudgifter. Det er vigtigt nøje at overvåge disse foranstaltningers kort‑ og langsigtede virkninger på de europæiske sundhedssystemers grundlæggende målsætninger om at sikre tilstrækkelig adgang til sundhedspleje af høj kvalitet.

Summary of
OECD (2012), Health at a Glance: Europe 2012, OECD Publishing.
http://dx/doi.org/10.1787/9789264183896-en

This translation was undertaken by the European Commission.

Multilingual summaries are translated excerpts of OECD publications originally published in English and in French.

They are available free of charge on the OECD Online Bookshop www.oecd.org/bookshop

For more information, contact the OECD Rights and Translation unit,

Public Affairs and Communications Directorate at: rights@oecd.org or by fax: +33 (0)1 45 24 99 30.

OECD Rights and Translation unit (PAC)
2 rue André-Pascal, 75116
Paris, France

Visit our website www.oecd.org/rights